Carlton.
Känner du nånsin som om du vore iakttagen?
Hela tiden. När man ser så här bra ut, måste man vänja sig.
När du säger så dumma saker måste du vänja dig vid detta:
Kom hit, kom hit.
Ser du mannen där?
Han har glott på mig, sen han kom. Han är polis.
Anmäl dig själv, Will. Det är det enda sättet.
Du har rätt.
Vänta nu, jag har ju inte gjort något.
Hej, hur är det? Önskas något?
Nej, det är bra, min son.
Om du behöver...
Är han polis?
Nej, han är min pappa.
Will...
Du kommer nog inte ihåg mig.
-Men... -Jo, det gör jag.
Vad händer?
-Det var längesen. -14 år.
Morbror Lou, det är jag, Carlton.
-Har du med dig något till mig? -Carlton?
Jösses, jag har inte sett dig sedan du var tre år gammal.
Då har vi ju mycket att tala om, allihop.
Få se, var ska jag börja?
Jo, när jag var sex år flyttade vi ju ifrån...
Och här är jag idag. Ursäkta mig.
Vill du ha mer kaffe eller något?
Det skulle vara gott.
När blev du så lång?
Mestadels under 80-talet.
Hur hittade du mig?
Tja, jag...
Jag pratade med din mamma, nyligen.
Men hon har visst inte sagt det.
Men jag körde genom LA, för jobbet.
Jag är ju en lastbilschaufför nu. Har egen lastbil och allt.
Så jag tänkte titta in, och se hur min pojke mår.
Ja, jag mår bra.
Men, jag är upptagen. Jag har arbete och så jag bör göra.
Jag förstår det, grabben.
Sköt om dig, då.
Detsamma, okej?
Vänta, stopp lite.
Vill du titta in där hemma senare, och äta middag?
Jag vet ju att du bor hos Philip och Vivian.
Jag tror nog inte att jag vore välkommen.
Fattar du vad jag menar?
Nej, det är lugnt. Och jag slutar kl. 18.00.
Så bra. Jag hämtar dig då, min son.
Okej. Hej då.
Kul att se dig igen, morbror Lou.
Wow, 14 år.
Du måste känna som en berg- och dalbana av känslor.
Nej, det där var ingen stor grej.
Visst.
Kom här, min broder.
Låt mig hålla om dig.
Hej, tant Viv.
Hej, Will. Hej, Lou. Herregud.
Vivian.
Efter alla dessa år.
Fortfarande en riktig snygging.
Will, du borde ha berättat för mig. Du borde verkligen berättat detta.
Jag bad ju Geoffrey berätta.
Jag trodde att det kanske skulle bli roligare så här.
Och jag hade rätt.
G, jag vill att du ska träffa...
Lou Smith.
Visa Lou till vardagsrummet, medan Will hjälper mig här.
Med någonting.
Hur är det med dig?
Nej, det är ingen fara, tant Viv.
Jag stannade på väg hem, och drack lite.
Jag skojade. Jag skojade bara. Nej, det är ingen fara.
Men kommer morbror Phil att tycka att detta är okej?
Det tror jag nog. Ja.
Om jag kan stoppa honom från att komma hem nu.
Vem är denna vackra kvinna?
Hon är Hilary.
-Hilary, det här är... -Jag är Wills pappa.
Äsch, sluta nu.
Wills pappa är en dagdrivare som lämnade honom och hans mamma.
-Här är jag. -Morbror Lou!
Ja, låt oss bara sätta oss nu, för ett trevligt och snabbt besök.
-Vivian. -Åh, det var trevligt.
Varför är det en lastbil parkerad...
Vad gör du här?
Philip, kan vi prata lite i köket, är du snäll?
-Jag borde gå. -Var inte dum.
Vem vet om vi någonsin skulle se dig igen?
Jag måste vara en gammal man, för lilla Ashley är ju vuxen.
Ja, Ashley...
Det här är din morbror Lou.
Morbror Lou?
-Du menar din... -Ja, precis. Han är min...Lou.
Och det här måste vara lille Nicky.
-Får jag? -Visst.
Åh, ja, jadå.
Du vet, Will, jag höll ju dig precis så här.
Så varför lämnade du honom?
Men hej, Lou. Det var längesen.
Hur länge är du i stan?
Ett par dagar. På jobb.
Ja, morbror Phil, han äger ju ett eget åkeri nu.
Tja, en lastbil.
Men jag är min egen chef. Och jag tjänar lite pengar med.
Varför inte skicka något till frun och barnet du övergav?
-Men morbror Phil. -Du lovade.
Om ni ursäktar mig så hoppar jag över middagen.
Jag har inte mycket till aptit.
Ska jag ringa ett nödsamtal?
Jag är inte rädd för nån barnslig berg- och dalbana.
Snälla, du skrek så högt-
-att jag trodde att jag satt bredvid Patti La Belle.
Will, jag är skyldig en förklaring.
-Nej, då. -Jo.
Du förstår.
Dagen då du föddes var den bästa i mitt liv.
Första gången jag höll dig-
-ville jag aldrig lägga ner dig.
Så varför stack du iväg?
Jag var bara inte redo att bli far.
Jag började känna mig instängd.
En dag fick jag panik och stack.
Det var själviskt och fegt-
-men det är vad jag gjorde.
-Förlåt mig. -Varför berättar du det här nu?
För att du är min son och jag älskar dig.
Och jag är en annan människa nu.
Jag är redo att vara en del av ditt liv, om jag får.
-En del av mitt liv. Hur då? -Ja.
Ja, för det första kan vi ju lära känna varandra.
Och visste du att din farsa har varit All Citys point guard?
-På riktigt? -Ja, visst.
Jag håller fortfarande rekordet för flest foulkast i rad.
-Tror du mig inte? -Jag sa inte...
Nej, jag ser ju att du inte tror mig.
Följ med här. Kom.
Låt inte min längd lura dig.
-Jag sa inget. -Nej, du måste inte säga någonting.
Gör dig inte illa. Jag vill inte ha dig tillbaka, trasig.
-Ja! -Ja.
Alla kan sätta en. Det finns småtjejer här som kan klara det.
-Ja. -Två är inte heller imponerande.
Han är verkligen duktig.
Han är min pappa.
-Ja! -Han är bra.
Nej, ge mig bollen nu.
Vy, jag sa ju igår att vi håller ett öga på Will.
Han tar detta bra.
Allting är...
Vad?
Ja, Lou ser fortfarande bra ut.
Ja, tyvärr. Men han gör ju det.
Okej, då. Han är uppblåst som en blåsfisk och skallig som ett ägg.
Var det någon som talade om dig, sir?
-Vi är tillbaka! -Jag måste sluta. Hej då.
Hade ni roligt?
Vi åkte nog alla berg- och dalbanor de hade där.
Jag kräktes nästan tre gånger.
Det är min pojke.
Roligt att ni två fick tillbringa lite tid.
Vi har bara börjat. Visst, pappa?
-Jadå. -Vad menar du?
Pappa måste åka imorgon. Och jag ska följa med honom.
Varför slösa bort helt min sommar på Peacock?
När jag kan åka runt med min pappa?
Passa dig, du.
Det är ett bra sätt för Will att få se landet.
-Glöm det. -Kom igen, Phil.
Killen kunde behöva lite äventyr.
Ursäkta mig, men detta är en familjediskussion.
-Men morbror Phil. -Nej, nej.
Det är okej. Det gör inget.
Jag väntar i poolhuset.
Morbror Phil, det är inte okej att kränka min pappa så där.
Åt helvete med din pappa.
-Philip, för guds skull. -Han kliver in här, efter 15 år?
-14. -Ursäkta mig då, 14 år.
Och han beter sig som om inget hade hänt. Vakna, Will.
Det där är samma man som inte ens brytt sig nog för att ens ringa till dig.
Han gjorde ett misstag.
Tyvärr kan inte alla vara så perfekta som du, morbror Phil.
Kan jag förlåta, varför kan inte du?
Han gör ju inte detta för dig, utan för sig.
Om du tror något annat så är du dum.
Hörni, ta det lugnt nu.
Lugna ner er. Vi kan prata om det här en annan gång.
Vet du vad, tant Viv?
Det finns inget att prata om.
Jag har väntat på det här länge, hela mitt liv-
-och ingen ska stoppa mig nu. Imorgon sticker jag härifrån.
-Det tror jag inte. -Än sen vad du tror?
Du är inte min pappa!
Vet du vad, sir-
-när jag känner mig lite deppig-
-så tänker jag på dikten som min kära mor brukade recitera för mig som pojke.
Fina herrn lever med alla bekvämligheter-
-medan vårt liv bara är svårigheter.
Slösa inte dina tårar och spara dina andetag, du bör-
-för snart en våldsam död han dör.
Det fungerar för mig.
Pappa, jag var med om en liten olycka på köpcentret. Jag är okej.
Men jag kvaddade ditt MasterCard.
Det är okej, älskling. Alla gör väl misstag.
Här, välj ett kort.
Ja, jag tar väl det här fina guldkortet, då.
Tack, pappa.
-Vad är det nu, då? -Vet ej.
Men han är som anden i flaskan, på Valium. Önska dig nåt, fort.
Pappa, det är dans nästa fredag, men det slutar inte förrän midnatt.
Okej, du kan stanna ute, så sent du vill.
Verkligen?
-Kan jag... -Hallå, spara lite till mig.
-Stora killen... -Carlton.
Är jag en bra pappa?
-Skojar du? Du är bäst. -Tack, min son.
-Får jag använda min fond nu? -Inte en chans.
Jag hatar dig!
Jaså? Ja, ställ dig i kön, då.
Här kommer herr Solsken.
Håll mun, Geoffrey.
Philip, sluta sura nu.
-Du vet att Will inte menade det. -Så varför sa han det då?
I fyra år har jag behandlat honom som min egen son.
Vad han än behövde. En klapp-
-eller en spark i baken, jag fanns ändå där.
Jag slet häcken av mig för att få styr på honom.
Ändå har den kommit tillbaka, med besked.
Jag har gjort allt för Will.
Plötsligt är det som att inget av det spelar nån roll.
Jag kan inte tro att han är så självisk.
Philip, lyssna på dig själv.
Någon är ju självisk, men det är inte Will.
Will, har du nåt emot om jag flyttar saker när du är borta?
Nej, det är okej. Gör det, du.
Vet du, Carlton, fram till för några dagar sen-
-trodde jag inte att jag skulle se min pappa igen.
Jag kunde inte ens tänka på det, för jag visste att det inte skulle hända.
Men jag lyckades ändå behålla den fantasin.
Nu är det verkligt.
Jag kan inte fatta, vilken tur.
Ja, det är ett mirakel.
Håll i måttbandet.
Carlton, jag ska bara vara borta över sommaren.
Hej.
Får jag tala med Will, ensam?
Du ska inte få honom att stanna?
-Gå ut. -Visst.
Hör på-
-morbror Phil, jag är ledsen.
Nej, nej, jag är det. Jag är ledsen.
Vi båda sa nog saker vi inte menade.
Nej, jag menade vad jag sa.
Men jag gick lite över gränsen.
Morbror Phil, du vet att jag uppskattar allt du har gjort för mig.
Men detta är inte om dig. Jag måste göra detta för mig.
Ja, jag vet. Jag vet det, grabben.
Jag önskar dig det bästa.
Lycka till. Jag kommer att sakna dig.
Detsamma.
Du, morbror Phil.
Du vet väl att det bara är över sommaren, va?
Var är Lou? Han är en hel timme sen nu.
Visste att det skulle ske.
-Kanske han fastnade i trafiken. -Ja, på väg ut ur stan.
-Mr Smith är här. -Ursäkta att jag är sen.
Det var jobbet. Jag pratade med någon som vill ha en leverans.
Saker ska köras från LA till Maine på 72 timmar, om jag kan klara det.
Och jag kan göra det, eftersom jag är bäst.
-Och jag tjänar 5 000 lite snabbt. -Jaha.
Utmärkt. Bästa att du och Will skyndar er, då.
Det är ju problemet.
Jag är duktig, men jag klarar inte detta själv.
Så jag ska ha med en extra förare.
Då blir det inte nog med plats, för Will.
-Inte på den här resan, nej. -Men vet du vad, Lou.
Jag ger Will en flygbiljett till Maine.
Då kan ni ändå träffas, och ha hela sommaren tillsammans.
Det är mycket generöst av dig, Philip.
Men det här jobbet kan leda till ett annat, som är större.
Och jag måste vara flexibel, förstår du mig?
Jadå. Jag förstår nog.
Will blir nog förkrossad.
Ja.
Så därför tänkte jag att ni två kanske borde berätta detta för honom.
Vivian, kan du ta med dig Nicky dit upp, snälla?
Du tänker väl inte slå honom?
För jag vill inte missa det.
Nej, jag tänker inte slå honom.
Lou, om du försvinner ur Wills liv nu-
-så kom aldrig mer tillbaka.
-Sätt dig. -Jag hinner inte med en uppläxning.
Sätt dig ner, sa jag, Lou.
Vet du, Will hade det jättebra, ända tills du dök upp.
Men nu när du är tillbaka, har du ett ansvar inför honom.
-Vi ska fortfarande göra resan. -Skitsnack!
Skitsnack.
Will är inget plagg man hänger undan ett tag-
-och sen tar fram när man är redo för det.
Hans liv går vidare. Han ska inte vara här för dig.
-Du ska vara här, för honom. -Sluta skälla på mig!
Tror du att jag ville det här? Det bara hände.
När Will var liten, så var jag rädd...
Lägg av med ditt skitprat. Sluta nu.
För jag har upplevt det.
Men jag lämnade inte min familj. Jag var där, varje dag, för dem.
För att det är vad en man gör.
Visst, Philip.
Du vinner. Du är bäst.
Du är nog en bättre människa.
Är du nöjd nu?
Tänker du berätta det för Will, eller inte?
Jag tänker inte göra ditt smutsjobb.
Visst.
-Jag ringer honom. -Gör det.
-Jag ska göra det. -Hallå, pappa!
Vad händer?
Will.
Så bra att du är här.
Det dök upp ett jobb som jag måste göra.
Så vi måste skjuta lite på vår resa.
Du förstår väl det?
Ja, det är lugnt.
-Bara ett par veckor. -Jag förstår.
-Kanske lite längre. -Ja, visst. Visst.
Du, jag ringer nästa vecka, så beslutar vi om detaljerna.
-Okej? -Ja, ja.
Det var kul att träffa dig, min son.
Detsamma, Lou.
Ja.
-Jag är ledsen, Will. -Nej, det här fungerar nog bättre för mig.
Brudarna har väl nästan inga kläder på sig under sommaren.
-Will, det är okej att bli arg. -Varför skulle jag vara arg?
Han sa åtminstone adjö, denna gång.
Önskar bara att jag inte slösat bort pengar på en fånig present, till honom.
Jag är ledsen. Om det är något, som jag kan göra.
Du behöver inte göra något, morbror Phil.
Jag är ju inte fem år gammal.
Jag kommer inte fråga min mamma, varje kväll:
"När kommer pappa hem?" Vem behöver honom?
Han var inte där och lärde mig spela basket, men jag lärde mig.
Jag blev ganska bra på det också.
Hade första dejten, utan honom. Jag lärde mig att köra bil.
Lärde mig raka mig, slåss, utan honom.
Jag hade 14 bra födelsedagar, utan honom.
Han skickade aldrig ett jävla kort. Åt helvete med honom!
Jag behövde inte honom då, och inte nu.
-Will... -Vet du vad, morbror?
Jag tar mig genom college utan honom.
Får ett bra jobb, utan honom.
Gifter mig med en skönhet, och får ett gäng ungar.
Jag blir en bättre far än honom.
Han behövs inte för det för det finns inte något-
-han skulle kunna lära mig om hur man älskar sitt barn.
Varför vill han inte ha mig?